Pomozte vydat knihu Dobrodružství v prášku… přidáte jen vodu Křest lezeckého průvodce Vltavská žula Legenda jménem Chroust, publikace o životě Vladimíra Procházky
Letos se zima konečně zase předvedla, a tak se z pouhého slintání nad průvodci mohla stát skutečnost.
Po vydařeném zahájení sezóny ve Švýcarsku se naše vydařená trojka modifikovaná na čtyřku rozhodla znovu se potrápit ve vodě a mrazu. I když se jednalo pouze o víkendový výpad, zajistili jsme si tentokrát pěkné komfortní ubytování v penziónu. Ono toho pospávání a sušení v autech bylo přeci jen dost...
Jakmile jsme se ve tmě sobotního rána potkali na parkáči s dalším autem Němců pochopili jsme, že na nástupu budeme muset přidat, budeme-li chtít být ve vyhlédnutých cestách první. Skialpy však zůstaly na moji chytrou radu ale v penziónu a Němčouři se kolem nás prohnali jak nabuzení chrti.
A tak jsme stoupali po sáňkařské dráze již v klidu s vědomím, že v Pinnistalu je dost cest i pro čtyři dvojky. Jako první jsme si s Kubou vybrali "na rozlez" místní čtyřdélkovou klasiku Männer ohne Nerven. První délka vedla po velkých květácích až ke štandu ze tří trošku nedůvěryhodných skob. Druhá délka byla na mě, ale asi jsem nesplňoval požadavky vyplývající z názvu této cesty nebo zkrátka nebyly podmínky. Jakmile kolem mě prosvištělo pár dost velkých rampouchů a jakmile jsem se podíval nahoru, kolik mi jich ještě visí nad hlavou, dal jsem zapravdu Damoklovi a pověsil jsem pytel... Chuť jsme si spravili na místním nejoblíbenějším a také nejfrekventovanějším kousku Vorhang.
Druhý den ráno po zkušenost ze sestupu po uklouzané sáňkařské dráze nasadili pásy a při stoupání jsme se hned se těšili na sestup/sjezd. Tentokrát jsme se prohodili, Míra Jelínek se Skotem se chtěli znovu pokusit o Kerze, který byl den předtím obsazen a my s Kubou jsme rádi dali na jejich doporučení a skoro až do tmy si užívali v cestách Rumpelkammer a Eiszeit. Víkend to byl pěkný a doufám, že tato krátká zpráva vás navnadí k využití krátící se ledařské sezóny.
Cau Miro,
podle fotek to muselo to bejt super lezeni, gratuluju k vykonum.
Byvaly clen horalu LadaBeda.
PS: Byl jsem minuly tyden v Anlauftalu a kdyz jsem tam na parkaci videl dodavku, tak jsem tipoval, ze jste to zase vy... :)
Za sebe můžu říct, že se nedělá špatně, prsty občas zebou, ale řeší to dvoje různé rukavice, jedny na lezení a druhé na jištění a leze se zásadně bez poutek, gum apod., je to totiž bez nich lehčí a pohodlnější :-)).