Pomozte vydat knihu Dobrodružství v prášku… přidáte jen vodu Křest lezeckého průvodce Vltavská žula Legenda jménem Chroust, publikace o životě Vladimíra Procházky
Morálovky, 'podlahy' a pivo za 60 centů v České republice
Mark Spitz
Jeden den, před skončením lezení a odchodem do hospody, jsem se rozhodl jít do systému úžasných prstových spár nad potokem.
Vypadá to, že spáry budou držet pěkně na žábu, ne těžší než 5.10, s kruhem nízko dole a poté s dobrými puklinami na uzly. Není tomu tak. Spáry na žábu jsou drsné jak žraločí kůže a rozšířené, kolem 5.11 s mizerným umístěním uzlů.
Mocek udělal tento prvovýstup asi před 400 lety a chrlí na mě rady v češtině, což spíš celou věc zhoršuje.
“Co říká, Tomáši?” řvu zpátky, vykloněný, bez žádné podpory, vyjma chabě umístěného 8mm uzlu mezi mnou a úpatím v potoku 9 metrů pode mnou.
„Mocek říká, že máš použít tu červenou smyčku o dva metry výš”, překládá Tomáš.
Vysápu se další tělovou délku a snažím se nějak cvaknout červenou smyčku.
“No, no, no!” huláká Mocek.
“Co?!” ječím. “Co je blbě?” Je to blbá smyčka? Do prdele! Co je? Mám otevřený sedák?
“Ale…nic,” říká Tomáš. “Mocek říkal 'ano'. V češtině 'no' znamená…".
“Jo, jo, já vím, co to znamená,” štěkám. “Řekni mu, aby přestal říkat ‘no’! Raď mě jen v angličtině!”
“Jonathane?” ptá se mě Tomáš pomalu s dlouhou pauzou.
“Ano.”
“Ja myslím, že až povylezeš o metr výš, bude to tam hodně vlhký.”
“Neříkej mi takovýhle věci!” říkám a pokouším se ponořit ruku do pytle na maglajz. Tomáš, Miroslav a zvláště Mocek si myslí, že je to zatraceně dobrá sranda, jak se snažíme bezmyšlenkovitě najít naše pytle na maglajz. Pro ně je lezení bez maglajzu normální. Pro nás, americké závisláky na maglajzu, to je však zoufalství. Ne jen proto, že máme ruce neustále promáčené potem, což nás nutí pořád přehmatávat a dost nás to vyčerpává, ale také proto, že při našem putování v adršpašských stěnách nemáme žádné značky, kudy máme sakra jít. Stěny jsou jen čistá moře písečné šedi.
“Mark Spitz! Mark Spitz!“ fandí Mocek, nedočkavý, až mě uvidí plavat jako sedminásobného vítěze v plavání na olympiádě v roce 1972.
“No jo,” pokračuje Tomáš, „viděl jsem už hodně lidí, kteří si na téhle cestě zalétali dlouhé lety.”
Mocek říká něco Tomášovi a začíná prohrabávat Dickeyho batoh a vytahuje lezečky zn. 5.10 Anasazi Slipper, smyčku a nějaký pásek.
“Mocek říká, že ti uváže uzel z boty na strčení do KUNDY,” říká Tomáš. “Čekej tam.”
“Uzel z boty?”
“Jo, Mocek říká, že to bude fungovat bezvadně.”
Visím za ruku ve spáře, vykláním se a chytám “botní uzel”, který mě hodil Mocek. Sroloval botu do koule, ovázal smyčku kolem ní a celé to sbalil do klubka.
“Já nebudu používat k jištění botu!”
„Ale jo. Mocek říká, že to perfektně sedne do KUNDY dva metry nad tebou.”
“Co je to, sakra, KUNDA?!” Moje nohy se začaly škubat a ruce ejakulovat pot.
“Dobře…..Já si nemyslím, že…..no….To je taková….” říká rozpačitě Tomáš.
“No tak, Tomáši! Co…je…KUNDA?!” Za chvilku budu vystřelen do potoka a Tomáš je stále zjevně příliš ostýchavý, aby tohle slovo přeložil před BAG.
“No dobře…je to na ženské, víš co? Je to, no….Dobře, ta spára, jak se nad tebou rozšiřuje…”
Tohle je plán? Strčit botu do KUNDY? Zapomeň na to. Sesouvám kostru o 4,5 metru níž k 8mm smyčce, vytahuji ji trhem zápěstí a házím bombu do kruhu. Dickey současně utahuje průvěs a chytá mě metr nad zemí.
Pozn. překl.: KUNDA je mimo jiné město v Estonsku….
Jonathan Thesenga, Rock and Ice 144/05, www.rockandice.com
No, mladenci, zkuste treba okenko Hledani na Lezci, nebo kliknete v levem sloupci pod clanky na cislici dve a objevi se vam starsi clanky a tam uz najdete III.cast a v ni i odkaz na I. a II., no, ale snad ty odkazy sem spravci webu daj co nejdriv. Ale jinak je pravdou,ze je lepsi si to precist v originale, bohuzel na netu nedostupnem...
Originál je krásný, ale překlad je úplně stejně krásný! (Četla jsem kdysi originál v knihkupectví a smála se u něho tolik, že postupně všichni muži okolo - lezecké časopisy byly vedle motoristických a v té části obchodu se mnoho žen nevyskytovalo - začali nenápadně hledat v regálu Rock&Ice a potom uvnitř to, co čtu. V poslední fázi, to už šlo, řekněme, o masovou zábavu té části obchodu, nevydržela ani americká stařenka, která celou dobu seděla proti mně. V této části světa věk majetnějších žen mate, ale odhaduji, že jí bylo tak přes devadesát, a do té doby systematicky louskala Mezinárodní křesťanský monitor stránku po stránce. Od té doby jsem ji neviděla, doufám, že ji kulturní a generační šok nepřišel moc draho. Třeba ale naopak změnila čtivo. Nikdy není pozdě.)
Copak lezečka,není to špatný nápad a 5.10 musí fakt dobře držet :) Slyšel jsem i o panence lana založené do širočiny - taky dobrý,jen nevím jak to vláčet sebou nahoru pro případ,že by se zrovna tohle jištění hodilo :)
před týdnem jsem při náhle vzniklé pitce u buschmühle v rámci brajnstormingu vynalezl revoluční řešení - koupíme si sálový fotbalový míč (filcový povrch) a pumpičku. v místě, kde máme strach, vložíme polosplasklý míč do spáry a nafukujeme. nakonec takto vzniklé hodiny ovážeme lanovicí a směle lezeme, padáme a bezpečně přistáváme.
Myslím, že máte smůlu, pane Cimrman. Až na ten filc je to dokonce zfilmované (J.Kratochvíl - Mont Olympus). Nebo je tam minimálně něco dost podobného na to, abych si teď myslel, že je tam to samé.
Ten kdo zna Adr vi, ze na temer kazdou vez je aspon jedna spara a kdo zna Adr, zna Mocana a Cikana. Mocan to je kopa arandy a tak to ma byt, proste lozit s nim je parada a to jsem to stesti mel jen parkrat. Jo jo, Adr je proste pohodicka, jenom by me zajimalo na co se to soukali??? Vite nekdo??
Tohle mi napsal kamarád z USA-poslal sem mu foto z Tise. Leze hodně v Yosemitech, soluje a vůbec kvalitní lezec....:thanks for the picture of the czech
climbing area. one of the climbing magazines just did
an article about that place. it looks cool. crazy
climbing above those knots though. i'd love to check
it out sometime