Pomozte vydat knihu Dobrodružství v prášku… přidáte jen vodu Křest lezeckého průvodce Vltavská žula Legenda jménem Chroust, publikace o životě Vladimíra Procházky
Šokující objevy dvou egyptologů publikované nedávno v proslulých vědeckých časopisech Nature and Science
s největší pravděpodobností převrátí až dosud zcela neochvějnou historii moderního lezení a boulderingu. Pokud se závěry obou badatelů pracujících pro jednu nejmenovanou univerzitu potvrdí, budeme moci datovat počátky sportovního lezení již do poloviny druhého tisíciletí před naším letopočtem!
Ale nepředbíhejme a popišme si postupně a ve stručnosti nejvýznamnější objevy, které bez nadsázky šokovaly celý moderní vědecký svět. Vše začalo v polovině devadesátých let dvacátého století, kdy se oba mladí čerství absolventi katedry egyptologie a antropologie University of Southampton vydali na studijní cestu po nejvýznamnějších vykopávkách starověkého Egypta. Již při studiu papyrů a materiálů uložených v depozitářích egyptologické sekce Londýnského muzea narazili tito badatelé na neshody, mezery či přímo propasti v překladech a interpretaci těchto materiálů. Ani konzultace s přední světovou odbornicí na hieroglyfy profesorkou Hillary Wilson nevedly k přesvědčivým závěrům, a tak se mladí badatelé rozhodli potvrdit své hypotézy přímo na místě vykopávek a prozkoumáním depozitářů největšího egyptologického muzea v Káhiře.
Hlavním rozporem je právě nepřesnost v překladu a interpretaci hieroglyfického písma, za jehož zlatý standard se již od roku 1823 považuje kniha „Précis du Syst?me hieroglyphique“ od Francoise Champolliona, jenž jako první rozluštil písmo starých Egypťanů. Studiem již zmíněných depozitářů a chrámových nápisů v Luxoru došli naši badatelé k několika významným odchylkám, které zcela převrací veškerá až dosud zažitá pravidla v egyptologii. Stručně shrnuto, zásadní chyby, jichž se Champollion a jeho žáci či předchůdci dopustili, jsou:
1) hieroglyfy se nečtou odshora dolů, nýbrž odspoda nahoru
2) starověká egyptština byl zcela samostatný jazyk, který zanikl v 5. století př.nl., jenž se na Kobštině (Kobská Egyptština) nezakládá. Tudíž nemůže být tato použita jako prostředek k pochopení, překladu a výkladu hieroglyfů
3) Champollion tvrdí, že Egypťané nepsali samohlásky, ale opak je pravdou, neboť nejnovější objevy potvrzují, že naopak vypouštěli některé souhlásky.
Tak to byly jenom nejzákladnější problémy. Bez dlouhého zdržování, pojďme rovnou k věci a k důsledkům, jež vyplývají ze správného překladu a výkladu zmiňovaných dokumentů.
Druhý největší lezecký komplex v Luxoru (vybudován kolem 1500 př.nl.)
Tak předně, na povrch vyplouvá, že celá na svou dobu nejvyspělejší světová civilizace nebyla, jak se mylně traduje, založena na kultu slunce, nýbrž na kultu zdolávání strmých stěn. Tak např. známý výraz faraón, mylně překládaný „Hm-ef nesu Per Aa nebet sat pet Wsie Mun-Re“ neboli „Veliký faraón, jenž roven je slunci, bratr Osirise a syn Amona-Re“, bude po správném překladu: „Ten, jenž cestou Osirise až ke slunci velikého Amona-Re stoupá“. Zcela zřejmě je zde v moderním jazyce definován „lezec“. Ano, právě faraóni, mylně chápaní jakožto pouzí králové, byli ve skutečnosti nejvyšší kastou lezců (mistrů) a ve společnosti zastávali skutečně privilegované místo (dnes bychom takovou osobu nazvali „lezecký guru“). Neméně přesvědčivé důkazy nalezneme v centru tehdejšího dění a to v lezeckém (nesprávně označovaném královském) městě Luxoru. Po prostudování nápisů na zdech „chrámů“ lze dojít k nezpochybnitelnému avšak šokujícímu závěru, že se vlastně nejednalo o nic jiného než o tréningové lezecké stěny. Vzhledem k nedostatku přírodních skalních útvarů v zemi byli staří Egypťané nuceni budovat nákladné lezecké stěny za použití zajatých otroků. Budování těchto lezeckých komplexů dosáhlo největšího rozsahu v 19. dynastii za vlády Setiho I. a jeho syna Ramesse II. (lezl až do svých 74 let, což bylo při tehdejší průměrné délce života kolem 30 let téměř neuvěřitelné). Tito „mistři lezení“ nechali pro účely sportovního lezectví vybudovat Karnacký a Luxorský lezecký komplex, jenž v té době neměly díky své rozsáhlosti ve světě obdoby. Nachází se zde i známé obelisky, které při své výšce přes 40m vyžadovaly pro své zdolání skutečně značné lezecké dovednosti a řádný kus odvahy. Lezlo se totiž zásadně sólo bez jakéhokoliv jištění. Lezení na obeliscích bylo navíc pouze výsadou největších mistrů - faraónů. Na rozdíl od moderního skalního lezení se lezlo nejen nahoru ale i dolů, neboť slaňování bylo objeveno až o 1200 let později a valnou většinou konzervativních lezců zamítnuto jakožto zkratka pro slabé bez valné výdrže.
Luxorský a Karnacký obelisk představovaly vrchol tehdejšího lezení
Systém lezení v uměle budovaných lezeckých komplexech byl vcelku velice promyšlený. Jak je možno si všimnout na přiložené fotodokumentaci, znaky na stěnách představují jednotlivé symboly, jichž se musí lezec při výkonu držet. Vzhledem ke značné negramotnosti tehdejšího obyvatelstva se jednalo o jednoduchý ale velmi účinný systém (např. lezec postupoval po hadech či včelách - jednalo se tedy o obdobu dnes používaných barevných chytů). Vyšší kasty lezců zdolávající cesty vyšších obtížností používali papyrové svitky - průvodce, ve kterých byla cesta popsána sérií znaků. Lezení tak bylo nejen sportovní disciplinou, ale rozvíjelo též ducha, neboť daná série znaků popisovala příběh či báseň na vysoké literární úrovni. Také se tím potvrzuje, že hieroglyfy byly psány od spodu nahoru, neboť jedině tak lze text číst a celý text dává postupujícímu lezci smysl. Odtud se zřejmě zachoval výraz současných lezců, kteří před výkonem takzvaně „čtou cestu“ na skále...
Moderní Ptolemayovská lezecká stěna v Edfu (postavena kolem roku 50 př.nl.)
Sloupové síně ve velkých lezeckých komplexech sloužily ke každoročnímu měření lezeckých sil celého národa. Tyto závody se konaly kvůli příznivým teplotám vždy za zimního slunovratu, a byly velmi populární. Největší hala čítající až 90 sloupů sahajících do výšky 30m mohla v jednom okamžiku hostit 90 lezců závodících paralelně...
Tzv. Velká sloupová síň v nejrozsáhlejším lezeckém komplexu v Karnaku (vybudována kolem 1500 př.nl.)
Studujme následující výsměšný text na jedné ze stěn ve východní části Karnackého lezeckého komplexu (chrámu), kde je popsán pokus lezce (faraóna) Achnatona ze 18. dynastie, jenž se snažil pro svou změkčilost zavést tzv. „lezení s lýkem spuštěným shora“ (dnes lze chápat jako top rope) a další radikální změny jakožto jednotnou klasifikaci cest. Tyto snahy jsou zde zesměšňovány a dle textu byly zapomenuty ihned po jeho smrti, kdy se mu přetrhlo zmíněné lýko. Odtud tedy plyne význam nejhorší a nejvýsměšnější staroegyptské nadávky „lezeš na Achnatona“.
Hieroglyfický text popisující výsměšnou legendu o Achnatonovi. Zajímavé je zobrazení slaňujících lezců a jističů v různých pozicích (jistič sedící, stojící atd.)
Z historického hlediska je velice zajímavý příběh mladého lezce Tutanchamona (18. dynastie), jenž dosáhl mistrovského stupně lezectví již ve svých 9. letech a mohl se tak stát faraónem, neboli skutečným lezcem mistrem. Byl velmi oblíben a poté, co se ve svých 18 letech zřítil z obelisku vlivem nenadálého deště (jevu tak nevídaného, že o něm hovořily jenom staré legendy), byl celým národem opěvován a se vší úctou pohřben v Údolí lezců na západním břehu Nilu.
Jedna z mála přírodních lezeckých stěn na západním břehu Nilu (Lezecký komplex „královny“ Hatshepsut, jedné z nejvýznamnějších lezkyní v dějinách Egypta).
Dalším převratem je zcela nový náhled na tzv. sochy a sfingy. Tradiční egyptologové nejsou ohledně jejich významu za jedno a zvláště účel sfing je zcela nejasný. Jak však ukázali naši badatelé, po pečlivém překladu nápisů na nich se ukazuje, že se jednalo o důmyslně vytesané bouldry. Z historického hlediska tak počátky boulderingu můžeme datovat až do 3. tisíciletí př.nl. Někteří badatelé se dokonce domnívají, že stáří „Velké sfingy“ před pyramidami v Gíze je možné datovat až do 10. tisíciletí př.nl. Tyto informace naši badatelé nepotvrdili, ale ani je nemohou vyvrátit. Pokud by se datování sfingy potvrdilo, pak by se bouldering stal zřejmě nejstarší sportovní disciplinou v historii lidstva.
Velká sfinga - patrně jeden z nejznámějších uměle upravených bouldrů v historii.
Rozdíl mezi lezci a boulderisty v nejvyšší kastě faraónů vyjadřoval tvar tzv. lezecké koruny. Vysoká koruna považovaná mylně za korunu horního Egypta charakterizovala lezce skalkaře, kdežto nízká koruna byla výsadou boulderistů. Někteří mistři ovládající obě techniky byli privilegováni nošením obou korun, jak je možno vidět na rytinách známých lezeckých stěn.
Reliéf znázorňující významné lezce a zakladatele lezeckého komplexu Kom Ombo. Všimněme si rozdílných lezeckých korun. Zprava: lezec bouderista, lezec skalkař-boulderista, lezec skalkař atd.
Vzhledem k rozsáhlosti tématu jsme nuceni tento strohý výběr pomalu ukončit. Závěrem si ještě ukážeme typický příklad lezeckého deníku. Takové deníky tesané v hrobkách lezců sloužily nejen pro potřeby lezce při lezení v posmrtném životě, ale byly podkladem pro průvodce sloužící dalším generacím lezců.
Úryvek z lezeckého deníku významného lezce Ramesse VI. (hrobka v Údolí lezců). Je zde popsáno zdolání (první přelezení) dvou nejobtížnějších cest (klasifikace Osiris++) v okolí Luxoru.
Úplným závěrem bychom ještě rádi ukázali kombinovanou lezeckou stěnu v Abu Simberu, toto mistrné dílo, jenž v sobě spojuje jak lezeckou, tak bouldrovací stěnu. Tato symbióza mezi lezci a boulderisty byla ve starověkém Egyptě zcela přirozená a autoři by rádi tento odkaz prastaré civilizace znovu oživili mezi moderními lezci...
Malý lezecko-boulderistický komplex v Abu Simbel.
P.S.: V příštích dílech ze dozvíme o významu pyramid, proč byly hladké a bílé. Dále o rituálech mumifikace významných lezců, pronikneme do tajů značení a klasifikace obtížnosti lezeckých cest, dozvíme se, zda se maglovalo a proč se na konci 16. dynastie začaly tesat chyty konvexní namísto konkávních...
Základy sportovního lezení ale můžeme nalézt již v pravěku. Britští archeologové objevili v Lynfordském lomu jeskyni, která se vzhledem k umístění ve výšce 8 m nad terénem zdála neobyvatelná. Poté, co se do ní pomocí výsuvné hydraulické plošiny dostali, užasle zjistili, že tuto jeskyni obývali naši prapředci již před 50 000 lety. 8 metrová stěna pod jeskyní je mírně převislá a nutně vyžadovala od Neandrtálců, kteří ji obývali, nácvik kroků klasifikace VII- UIAA, což potvrdili lezci z nedalekého horolezeckého oddílu. (Zdolání stěny pod jeskyní stylem OS v té době vyloučili )
Největší překvapení se však archeologům podařilo objevit pod nánosy podlahy v jeskyni, kde v hloubce 1,5 metrů pod povrchem nalezli kožený pytlík s popelem, který Neandrtálci přivazovali k pasu a popelem si zřejmě vysušovali dlaně. Pod jeskyní u nástupu byla objevena kostra s pytlíkem u pasu a s pravou rukou v ní. Po prozkoumání byla stanovena příčina smrti ránou kyjem do zátylku, z čehož lze usuzovat, že ne každý Neandrtálec souhlasil s používáním popela pro usnadnění výstupu.
Ale o tom prece nenapadne pise uz E. Storch v kultovnich Lovcich mamutu. Kde na strane 156 stoji: Dnes pri patem upnku v roce se Kopcem konecne uzdravil s osklive zlomeniny kotniku kterou si zpusobil pri pokusu o prelezeni stropu neadrtalske jeskyne stylem OS,kdyz protoze mel velmi nateklo vynechal predposledni jisteni v ceste a pote v klicovem kroku z no handu nedoskocil do jednopstove odpocivaci dirky.Jeho partak Maly mamutik nestacil vcas reagovat a nedobral lano z buvolych predkozek...
RT
Kopčem měl již před tím chronický výron v kotníku, jak ho v kojeneckém věku kopla srnka. ( Proto mu dali tohle jméno - Kopčem = kopnut srnčetem )Kotník se mu již do smrti úplně nezahojil a proto největší práskač v tlupě byl Veverčák.
A věřte, že tento příběh je pravdivý. Eduardovi Štorchovi ho totiž vyprávěk Tý Texis Tejlor
No co se týče těch neandrtálců, taky jsem o tom už slyšel, ale někdy prý používali místo popela ten rozdrcený prášek s kterým ostatní zdobili jeskyně a pak z toho vznikali souboje uvnitř kmene a nakonec se všichni pomlátili.
Autor přinesl skutečně hodnotné vědecké odhalení, nicméně je tu ještě jedna okolonost, kterou opomenul. Lezení do starého Egypta přinesl Jára Cimrman ve své -101. reinkarnaci. (mínus sto první).
V jednom ze svých dřívějších nemravných životů jsem během drancování francouzských měst ocenil úpadek lezení, který Francii té doby provázel. Byl jsem totiž totálně vyšťavenej radovánkami s ženami poražených. Katedrály jsou chytama doslova obsypány a leckdy nehraje roli, zda se chrlič bere jako zapušťák (do tlamy), nebo jako madlo kolem krku. To by mě zajímalo, jak asi vypadalo takové drancování v dobách největšího rozkvětu Egyptské dynastie. Ještě že se neprobili až k Himaláji, to bych asi uvěřil v "Marxisticko-Leninskou periodizaci dějin".
Predpokladam, ze lezli naboso, ale zajimalo by me, zda byly objeveny i nejake previsle steny, vse na snimcich je vse vice mene kolme, sloupy jsou sice pekne vysoke, a tak netvrdim, ze to neni vykon jako hrom, zvlaste kdyz se nejistili a jeste bylo nutno slezt, ale previsy si tenkrat nebyly v mode co ? Co na to veda ?
Převislý stěny objevili ve starověký Anglii a dokonce tam vystavěli špičkovej závodní areál Stonehenge. Obtížnost je taková, že některé cesty přelezl naposledy Ir Fían nekdy okolo 1700 př.n.l.
Zopakoval. Novinář a cestovatel Haliburton. Cestoval na slonicí Saly, která pocházela z cirkusu a s oblibou hrála na foukací harmoniku (to si nedělám prdel, snad si to pamatuju dobře)
Historičtí ignoranti! Co k této významné diskusi pletete Hannibala?
Seriózní prameny (a zde se skutečně již pohybujeme v oblasti historické vědy, která pracuje s písemnými prameny) jednoznačně prokazují, že uvedený lezec k stáru na sportovní lezení zcela rezignoval.
Jeho význam pro současníky spočívá zejména ve faktu, že se stal zakladatelem nového sportovního odvětví: Vysokohorské turistiky, ve zratce VHT, která je historiky našeho sportu považována ze seriozní disciplínu tzv. tradičního horolezectví.
A nutno podotknout, že teprve jeho následovníci disciplínu rozvinuli a oprostili od některých, ne zcela logických, methodických postupů. Např. o slony. Sportovní lezce bych zde měl upozornit, že uvedený borec, podle všech dostupných pramenů, nepoužíval slony jako tréninkovou zátěž - tedy nezavěšoval je na končetiny ani k sedacímu úvazu při shybování na lištách, ani v běžném vytrvalostním tréninku. Naopak, sloni byli používáni jako podpůrný prostředek, něco jako dnes nepovolený doping. Uvádím to zde proto, aby se někdo nepokusil takto slony využít, doba od Hanibalových časů pokročila, a na podobné jednání by se jistě vztahoval některý ze zákonů veterinázních, či "na ochranu proti týrání". Jak vidno, doba se vyvíjí, slony nelze použít a obecně lze říct, že proti nepovoleným podpůrným prostředkům se zasahuje stále častěji. Osmitisícovky se dnes obvykle lezou bez perníku, a obávám se, že kromě máča bude brzy zakázáno i THC - a to teprve uvidíme, kolik z nás rezignuje na lezení a ve stopách Hannibalových radši odejde provozovat VHT, kde dosud nehrozí předstartovní ani cílové dopingové kontroly. Lze totiž předpokládat, že uvedený sportovec tento podpůrný prostředek jistě užíval - minimálně soudě z dochovalých nálezů canabiolových produktů na území dnešního Tunisu, ale zejména z hodnocení onoho výše uvedeného sportovního výkonu. Nápad, přejít Alpy se slony, se mohl vyvinout jedině po požití množství THC označovaného naší stávající legislativou za "větší než malé" - ostatně ani toto označení nemohlo, dle mého soudu, vzniknout v hlavě příčetného jedince jinak než značnou spotřebou, a kvalitními modely).
Vážený pane! Váš příspěvek jistě nepostráda badatelského ducha a velkou dávku úsílí při sběru kusých, přesto však jistě existujících faktů a vysvětlení. Co však Vaše monografie postráda, je metodologický rámec, do kterého bychom celou problematiku zasadili a uvedli do širších souvislostí. ( Třeba marx - leninskou metodologií. ) ( Nebo jinou světovou metodologií. ) Uvedu příklad ze života: Je obecně známo, že Egypaťané vynalezli pivo a to právě možná to také souvisí s lezením ( hle další námět bádání ), ovšem, táži se: hlásí se některý ze světových výrobců piva k této tradici? Nehlásí! A proč? Protože technologie výroby piva v Egyptě neodpovídá požadavkům na moderní výrobu moderního piva a moderních chutí. Prostě mrtvý směr. Stejně tak jako tolik Vámi opěvované egyptské lezení. Je všeobecně známo, milý egyptofile, že Egypťané lezli zásadně po SEKANÝCH CHYTECH a stupech!!! Z hlediska ještě i dnes platných trendů, je to ovšem zcela mrtvý a zahnívající směr. Rádi uvítáme Vaše další pojednání na některá jiná zajímavá témata, ale prosím o chápání věcí v širších souvislostech a ne vytržených z kontextu, protože pak jejich vliv, a to zejména na mladé lidi může iniciovat oportunistické a revizionistické tendence, které si jistě nikdo z nás nepřeje. Viďte soudruzi!!!
Vzhledem k úmorným vedrům, která v Egyptě panují, jsem zvědav, jak to tam bylo s mágem. Jak naznačuje věta v závěru "byly hladké a bílé"(pyramidy),tak předpokládám, že se tam mágovalo jako o život. Nebo snad pyramidy samotné byly jen kusem MG, které se pak nakupovalo po oddílech? Mohlo se mágovat všude? Nebyly chrámy jen srazišti pro nekonečné debaty o maglajzu? A co Aztékové a jejich skalní města? Mágovali taky? A Jan Tleskač?
JEDNA Z NEJVETSICH LEZECKYCH OBLASTI SE TAKE NACHAZI O PAR SET KILOMETRU VYSE NAD EGYPTEM NA ZAPADNIM BREHU JORDANU. JDE O SKALNI MESTO PETRA. VYSTAVELI HO NA ZAKLADE NASEHO ADRSPACHU. VICE O TOM NA ADRESE http:\\www.moje_petra-to_je_parta.jord
ale najvecsi borci boli na Atlantide o tych sa pise ze maglajzovali az tak ze koli Mg prisli o ostrov lebo poburili starych grekov ktory dovtedy liezli zasadne bez Mg lebo vedeli ze to moze narusit prirodu a preto sa atlantida aj potopila
ale najvecsi borci boli na Atlantide o tych sa pise ze maglajzovali az tak ze koli Mg prisli o ostrov lebo poburili starych grekov ktory dovtedy liezli zasadne bez Mg lebo vedeli ze to moze narusit prirodu a preto sa atlantida aj potopila